Tidligere:
- Dr. Lecter har bedt meg til middag. - Det blir vårt siste måltid.
Hannibal tror du er hans mann, jeg tror du er min.
- Du er etterlyst, Will. - Hallo?
- De vet. - Hallo, Jack. Du er tidlig ute.
Alle av oss som har møtt Lecter har mistet noe.
Et lem her, en lunge der.
Noen meter innvoller.
De døde...
De døde har i alle fall luksusen av å være ferdige med det de har mistet.
Du og jeg klør fortsatt.
Den lille kløen må si deg noe.
Vil du diskutere hva den kløen sier deg?
Bruker du sminke?
Hvor lang tid tar det deg å få på deg ansiktet?
Nå som jeg har lært meg det tar det kort tid.
Vet du hva? Om du viser meg ditt, skal jeg vise deg mitt.
Ja... Nå kan vi snakke ansikt til ansikt.
Jeg har forstått at du har tilbudt en betydelig belønning -
- for relevant informasjon om Hannibal Lecter.
Ikke bare for pågripelse og dom.
Ja, en million dollar. Vi har markedsført det i hele verden.
Høy pris for en flott gris.
Ja, i mitt sykehus, men du vil vel ikke se ham institusjonalisert?
Jeg vil ikke si noe som vil tvinge deg til å bryte taushetsplikten.
Du vil ikke ha en terapeut, du vil ha en profilekspert.
Jeg vil forstå Hannibal Lecter for å bedre kunne forstå meg selv.
Du overlevde ham. Det er alt du trenger å forstå.
Overlevde ham? Det insinuerer at jeg gjorde noe som holdt meg i live.
Dette er nøyaktig hvordan han ville at jeg skulle leve.
Jeg vet at et sted går dr. Lecter frem og tilbake på jorden, -
- og sannsynligvis har han det gøy.
Hvordan lindrer du smerten av å vente på at dr. Lecter skal bli fanget?
Hva fantaserer du om?
Jeg lurer på hva som ville skjedd om Hannibal Lecter var i dine hender.
Nå er vi på vei inn i territorier som ikke dekkes av honoraret ditt.
Jeg må nok finne noen andre til å ta seg av av min mentale helse.
Adjø, dr. Chilton.
God jakt.
Du skulle dra.
Vi kunne ikke dra uten deg.
Hvordan føler du deg?
Tørst.
Er du frisk nok til å få besøk?
Hallo, Frederick.
Forventet du noen andre?
Jeg håpet på noen andre.
Han visste akkurat hvordan han skulle skjære deg.
De sa det var kirurgisk. Han ville at du skulle overleve.
Han etterlot oss for å dø.
Men det gjorde vi ikke.
Vi har vært skikkelig lettlurte.
Han satte oss opp og slo oss ned.
Det som plager meg mest er at jeg tror det var lett for ham.
Som å skyte aper i en tønne.
Du hadde hjernehinnebetennelse. Jeg vet ikke hva min unnskyldning var
- Kompulsiv imitasjon? - Så kjedelig.
Men kanskje. Jeg lærer stadig nye ting om meg selv for tiden.
Jeg lærer nye ting om deg også.
Imitasjon tillater oss å bedre forstå andres oppførsel.
Jeg har stor empati for deg, Will.
Vi ble begge slaktet og anklaget. Jeg har følt din smerte.
Vi har matchende arr.
Du trenger en venn, min venn.
Du vil forlate sykehuset under en sky av mistanke.
Ikke en sky, en tåke.
Jeg kan få Hannibal ut av hodet ditt.
Og inn på sykehuset ditt?
Det er muligheter her, for oss begge.
Vi kan ta mannen som anklaget og lemlestet oss.
Det finnes ingen mulighet her, Frederick.
Ikke for deg.
En optimist tror vi lever i den best mulige verdenen, -
- en pessimist frykter at det er sant.
Dette er den beste verdenen for deg, Will.
Du får ikke en bedre.
Jeg hadde håpet du ville komme til meg.
Men jeg forstår hvorfor du ikke gjorde det.
Hva kan jeg gjøre for deg, Jack?
Vel, jeg er her for å sørge for at du ikke -
- motsier det offisielle narrativet.
Vi er ansatte i FBI, såret mens vi gjorde vår heroiske plikt.
Det er ikke sant. For noen av oss.
Vel, vi skulle jo dra dit sammen, det må jeg ta på min kappe.
Det er min feil.
Alle våre valg er ikke bevisst kalkulerte.
Nei. Men avgjørelsene våre er det.
Husker du når du avgjorde å ringe Hannibal?
Det var ikke avgjort da jeg ringte ham.
Jeg bare ringte ham. Jeg vurderte det mens det ringte.
Jeg avgjorde det da jeg hørte stemmen hans.
Du fortalte ham at vi visste det.
Jeg ba ham om å dra.
Jeg ville at han skulle rømme.
Hvorfor det?
Fordi han...
Fordi han var vennen min.
Og fordi jeg ville rømme sammen med ham.
Det jeg har sagt før skal jeg si igjen.
Det er noe du ikke kan si.
At jeg ikke advarte deg.
Du kan ikke se det du ikke vil se.
Helt til det dytter deg ut et vindu.
Jeg har alltid likt ordet "defenestrasjon".
Nå får jeg bruke det i uformelle samtaler.
- Hvor mange bein brakk du? - Du sier det som om jeg brakk dem.
Du gikk frem til vinduet, dr. Bloom.
De sa at mye marg kom ut i blodet mitt.
Og at jeg bør forvente å tenke annerledes.
Halleluja.
Det er ikke meningen å sparke deg mens du ligger nede.
Jeg minner deg bare på hvorfor du ligger nede.
Og hvem jeg ligger sammen med.
Vi kan alle trenge litt gruppeterapi mens vi er her nede.
Det er bare et "vi" som du virkelig er interessert i.
Og det er egentlig ikke interessert i deg.
Will Graham trenger et gjennombrudd.
- Å bli knekt var gjennombruddet hans. - Det var ditt.
Will har ikke hatt et gjennombrudd enda.
Han sparer det til dr. Lecter.
Det er nok det beste for terapien hans.
Det er bare et spørsmål om tid før de er tilbake i hverandres baner.
Det vil være trist å ikke ha gode plasser, om bare for å støtte Will.
Det vil kreve litt manipulasjon.
Å legge litt skru i kulen, for å si det sånn.
Du var så redd for meg -
- sist gang jeg så deg.
Før den siste gangen jeg så deg.
Hva gjør du her?
Jeg antar at jeg leter etter deg.
Det er en bra antagelse.
- Hva gjør du her? - Besøker gamle venner.
Frister det deg ikke å glemme?
Nei, jeg vil ikke glemme.
Jeg bygger rom i minnepalasset mitt til alle vennene mine.
Vennskap med Hannibal er utpressing hevet til kjærlighetens nivå.
En gjensidig usagt pakt om å ignorere det verste i hverandre -
- for å fortsatt kunne nyte det beste.
Etter alt han har gjort, kan du fortsatt ignorere det verste i ham?
Jeg kom hit for å være alene, Alana.
Om det er greit for deg.
Jeg er dr. Bloom.
Du er den nye psykiateren.
Jeg kjørte for langt på motorveien og kom tilbake på sideveien.
Jeg vet ikke om dette er inngangen.
Dette kan være inngangen.
Den er ikke lett å finne første gang du er her.
Jeg er Margot Verger.
Dette stedet er fortryllende vakkert.
Ja, ikke sant?
Du bør se det om våren, myriader av syriner.
Og vinden lukter ikke som lagrene og slakteriene -
- som vanligvis assosieres med Vergernavnet.
Kan du gi broren din beskjed om at jeg er her?
Han vet det.
Noen sliter med å snakke med Mason.
Så, om det plager deg eller om du ikke orker det, -
- kan jeg svare på spørsmålene dine. - Takk.
Margot, du kan forlate oss nå.
Om broren min tilbyr deg sjokolade, -
- si høflig nei.
God ettermiddag, dr. Bloom.
God ettermiddag, mr. Verger.
Vet du, jeg takker Gud for det som skjedde.
Det var min frelse.
Har du akseptert Jesus, dr. Bloom? Er du troende?
Jeg vokste opp religiøst, men hva enn det har gitt meg -
- så er det ikke religion.
Det har gitt meg mer. Jeg er fri, dr. Bloom.
Jeg er tro mot den oppstandne Jesus og alt er ok nå.
Og ingen slår den oppstandne.
Han vil reise meg opp og slå ned mine fiender, -
- og jeg skal høres deres kvinners klager.
Jeg har fått fortalt at det en gang var deg.
Dr. Lecter kom dypere inn i deg enn i noen av oss.
Skal jeg hente sykepleieren?
Nei, det går bra nå. Alt er ok nå.
Du skal dele all relevant informasjon om Hannibal Lecter med FBI.
Har du alltid gjort det?
Ikke akkurat.
Jeg vil at du skal forstå, dr. Bloom, at dette ikke er hevn.
Jeg har tilgitt dr. Lecter, som frelseren tilga romerne.
Tilgivelse lever ikke opp til sitt rykte, mr. Verger.
Jeg trenger ikke religion for å like tanken om gammeltestamentlig hevn.
Jack? Er du der?
Døde jeg?
Du gjorde mange ting.
Å dø kan ha vært blant dem.
For en gangs skyld er jeg glad for at du er sta.
Aldri så galt...
Du skal ikke bli med meg ned i jorden, Jack.
Så slutt å prøve.
Jeg var død. Jeg visste at jeg var død.
Alt som var igjen for meg å gjøre var å dø.
Jeg tenkte at om jeg kunne høre stemmen din, -
- trengte ingen av oss å dø alene.
Jeg er ikke redd for å dø.
Jeg er ikke redd for hvordan det vil være å være død.
Jeg er mer nysgjerrig -
- på mange "hva om" enn jeg er på noe absolutt.
Du kan gjøre noe jeg ikke kan.
Du kan skjære ut det som dreper deg.
Hver nyttige ring vårt sinn kan hoppe gjennom krever litt oppmerksomhet.
Å fokusere er det viktigste noen av oss kan gjøre.
Du... Du mister fokus, Jack.
Jeg har skiftet fokus.
Tvungen pensjon fra FBI?
Du forelsker deg i byrået, men det forelsker seg ikke i deg.
Min avdeling har ikke ressursene, landets sikkerhet prioriteres nå.
Terrorister er mer skremmende enn psykopater.
- Ikke for meg. - Virkelig?
Det første du gjorde etter å ha blitt skutt i ansiktet -
- var å kjøpe "Hannibal kannibalen".
Setningen er rettighetsbelagt og beskyttet som eiendom.
Du er i live fordi du ikke trakk ut glasset fra halsen din.
Will Graham er i live fordi Hannibal Lecter liker ham sånn.
Kanskje vennskapet ender etter buksprettingen.
Med disse to vil jeg si at det er mer som flørting.
Will vil lede deg rett til ham.
Nei, ikke meg. Jeg har gitt slipp på dem begge.
Jeg har gitt slipp på alt.
Du brukte Graham som agn og nå kutter du snøret?
Du lar Hannibal få ham, kroken, snøret og loddet.
Unnskyld meg, dr. Chilton.
Jeg liker å være hjemme om kvelden når min kone våkner.
Jack?
Gud, som jeg elsker deg i hvitt.
Jack?
Hun var så vakker.
Bella er død.
Det burde forandre utsikten fra disse vinduene.
Det er ikke riktig om utsikten forblir den sammen.
Det er ikke riktig.
Jeg er så lei meg for Bella, Jack.
Jeg åpnet øynene mine i dag morges -
- og i det øyeblikket, før vekten av dagen landet på meg, -
- tenkte jeg ikke på at Bella skulle dø.
Jeg tror fortsatt hun håpet å dø mens jeg var ute av rommet.
Men jeg var der da hjertet hennes stoppet.
Og jeg holdt henne til hjernen hennes døde.
Jeg håper hun er et sted i dag, Jack. Og at hun er komfortabel.
Jeg håper hun kan se inn i hjertet mitt.
Hun måtte dø fra meg. Jeg visste at det ville komme.
Men det gjør fortsatt vondt.
Jeg vet hva som kommer etter deg, Will.
Du behøver ikke å dø fra meg.
Au!
Jeg sier "au"!
Blodet flyter. Nervene er intakte.
Smerte er bra.
Dette er grunnen til at du aldri lovlig kan jobbe i helsevesenet.
De ville kastet deg ut. Det hadde vært så bortkastet.
Arrvev er en fantastisk demonstrasjon av selvoppholdelse.
Kjøttets kamp for å eksistere, ned til den mest grunnleggende celle, -
- er et under.
Ved nattverder verden over tros det på mirakelet transsubstansiasjon.
At de spiser Jesu kjøtt og blod.
Det er en imponerende seremoni.
Jeg må forberede noe enda mer imponerende -
- der transsubstansiasjon ikke er nødvendig.
Cordell, jeg har inntrykk av at du er pålitelig og dyktig, er det sant?
Det er ikke usant.
Jeg betaler deg mye for å ta ansvaret for behandlingen og maten min.
- Og alt som det innebærer. - Alt det innebærer...
Jeg vil at du skal forberede at dr. Hannibal Lecter skal spises levende.
Har du noen preferanser for hvordan du vil at han skal bli tilberedt?
Å, Cordell...
Om jeg hadde lepper ville jeg smilt.
God som ny.
Han har unngått oss lenge, kommet seg unna.
Det er som Hannibal Lecter har gått opp i røyk.
Hannibal har helt klart gode papirer og penger.
En mann med hans smak ville slått seg ned i Europa.
Han har svært spesifikk smak.
Og det er sånn du vil finne ham.
- Å? - Vinen. Trøflene.
Smaken vil være en konstant i alle dr. Lecters liv.
Navnet hans vil forandres, men ikke smaken.
Selvfølgelig vet du hva han vil foretrekke.
Si meg, dr. Bloom. Foretrekker han deg?
Jeg tror jeg moret ham.
Enten morer ting ham eller ikke, og hvis ikke...
Vel, du gjorde ikke det.
Føler du at han noensinne virkelig brydde seg om deg?
Jeg aner ikke hva dr. Lecter virkelig føler om meg.
Forrige gang vi snakket sammen lovet han å drepe meg.
Si meg, hvordan føles det å bruke forståelse som et rovdyrs verktøy?
Jeg bruker det som jeg alltid har. Som et psykiatrisk verktøy.
Hvorfor ikke ta det til Jack Crawford?
Jack er ferdig i FBI. En fotnote i sitt eget museum av onde sinn.
Jeg er nysgjerrig, dr Bloom.
Hvordan havnet du i min lomme?
Fortell, jeg er lutter øre. De er bare blitt omfordelt.
Du forbereder teateret for Hannibals død.
Jeg gjør bare min del for å få ham opp på scenen.
Hvor er Will?
Han er allerede borte, Jack.
Will vet hva han må gjøre.
Gjør du?
Tekst: Ole Johan Grøndal Hansen www.btistudios.com